![](https://www.klikkout.sk/wp-content/uploads/2024/07/cm-7.jpg)
FOTÓK: SZABÓ PÉTER PÁL
A dunaszerdahelyi Észak 2. lakótelep folytatása, a Smetana liget utáni utca vagy tér, kinek hogy tetszik. Utána már csak a Lőrincz Gyula utca van hátra, bár nyugtával dicsérd a napot, hiszen ez hamarosan változni fog! SzNF tér, vagyis a Szlovák Nemzeti Felkelés tere – ezt a mondatot bizonyára felesleges volt leírnom, talán csak azok kedvéért, akik inkább „SNP-znek”. Mondom én, aki előszeretettel „Szever 2”-nek hívja a lakótelepet, amiért néha kap is a fejére: „Öcsém, te milyen magyar vagy?” Milyen, milyen, hát csallóközi!
Na szóval, anno a Vermes család tulajdonában lévő szántóföld, ahol az 1970-es évek második felében a város akkori legnagyobb lakótelepe kezdett kinőni a földből. SzNF tér szinte minden városban megtalálható, a Lőrincz Gyula utca arról a szlovákiai magyar festőművészről, grafikusról, illetve politikusról lett elnevezve, akinek a nevét még a múlt rendszerben a Vermes-villa galériája is viselte – mint a Szlovák Nemzeti Galéria kihelyezett részlege.
Csak panel és semmi más?
![](https://www.klikkout.sk/wp-content/uploads/2024/07/A7400001.jpg)
Színtiszta panel itt minden, mégis akad érdekessége. És lehet, most jókat nevetsz rajta kedves olvasóm, de hidd el nem szokványos dolog volt annak idején az a tartan járda vagy futópálya, ami a blokkok közti hatalmas parkban, vagyis az egykori grundon kanyarog.
– Az Rekotán! – mondja Dodi barátom, én viszont Tartannak ismerem.
Tulajdonképpen mindketten igazat szóltunk, hiszen a Rekotán valójában egy márkanév, ami a 1972-es müncheni olimpián használt, helyszínen öntött, gumigranulátumból és műanyagból készült sportpályák burkolata révén került a köztudatba.
Mondok egy példát: Ha ütvefúróra van szükséged – mert hát a panelban sima fúróval nem sokra mész –, tuti, hogy Hiltit kérsz kölcsönt, pedig a Hilti is csak egy ütvefúró márka a sok közül!
Angol nyelvterületen a Tartan márkanév járt ugyanígy. Annak idején nem akartam hinni a fülemnek, míg nem látom a saját szememmel. Hát elsétáltam! Azóta persze annyira elterjedt, hogy nyilván ma nem pislognék miatta, mint béka a porban. Ez a rugalmas, gumis anyag, ami a sportpályák és játszóterek burkolására szolgál, nos ilyen borítású a SzNF tér „futópályája” is. Ránézésre vörös, mint a salak, de aki futott vagy akárcsak sétált rajta, érezhette a különbséget.
Néhány éve a városban az összes iskola futó-, illetve sportpályája borítását rekotánra (tartanra) cserélték, mivel sokkal puhább, mint a salak, vagy az aszfalt, így kíméli a láb ízületeit.
A salakpályák elhasználódtak, több helyen benőtte őket a gaz, ezért karbantartásuk is körülményes volt. A SzNF tér hatalmas grundján lévő földes, vagy épp kaviccsal felszórt ösvényeit hasonló okokból látták el ezzel a gumis anyaggal. A lakótelep egykori, ám azóta felnőtt lurkói pedig nem győztek csodálkozni, hogy a hely, ahol naphosszat játszottak a nyáron, sokszor az anyaföldig koptatott, kiégett fűben, mostanra mivé lett. Ismerem ezt az érzést, s meglehet, egy kicsit még irigykedem is rájuk.
![](https://www.klikkout.sk/wp-content/uploads/2024/07/A7400005.jpg)
Az egykor csupán kopár lakótelepi grund ugyanis csinos kis park, amolyan oázis lett a nyolcemeletes panelblokkok árnyékában…
…ahol a játszótér sem az az EU-szabványos sorminta, mégis megfelel a modern idők követelményeinek. Senki se higgye azonban, hogy céltalanul bóklászva bukkantam rá. Történeteim térben és időben, mint Vámbéry utazásai, aki okkal tartott a messzi keletre felfedezni az ismeretlent. Mi a gyerekekkel „csak” a várost jártuk keresztül-kasul babakocsival. És milyen jó volt eljutni oda is, ahová egyébként nem menne az ember. Talán azért, hogy megismerve a helyek „titkait”, egyszer majd Emese és Máté is hasonló sztorikat írjon? Például arról az imádkozó sáskáról, amelyet a homokozó peremén pillantottunk meg, és bizony nagy volt a csodálkozás:
– Ez mi, apa? – kb. fél órán keresztül meg sem moccantak, nézték ezt az érdekes, élénkzöld szerzetet.
– Imádkozó sáska, másnéven ájtatos manó.
1980 körül pont annyi idős voltam, akárcsak ők most, amikor nagyapám elvitt magával az akkor csupán épülőfélben lévő „Szever 2”-re. A Smetana ligeti iskola helyén óriási tartályok álltak. Betonsilók a blokkok építéséhez szükséges alapanyagok előállítására. A gyerekek azonban előbb-utóbb felnőnek. Bárhogy számolom, ennek is már több mint 40 éve.
S akiket a SzNF térre hozott a gólya, lassan, de biztosan nagyszülővé válnak.
De vajon mire számíthatunk újabb 40 év elteltével, ha egyesek szerint a panel élettartama csupán 50 év lenne? Kicsit elmélyedtem a témában, és szeretnék megnyugtatni mindenkit, hogy igazából a panelházak tartószerkezetének 80-100 éves időtartamot jósoltak a tervezéskor. Akkortájt ez a fajta építkezési stílus volt divatban, gyorsan és sok panellakás épült. A mostanában épült bérházakkal pedig gyakorlatilag ugyanez a helyzet, mégsem kérdezi senki, hogy a „Big Brother”-féle házak meddig állnak majd? És miért nincs köztük ekkora zöldterület, mint a SzNF téren?
MÉG TÖBB FOTÓ A SZNF TÉRRŐL